JOMFRUKILDEN
Gud Odin, kom!
Jeg vil sette deg i arbeid.
Gud Fader, Sønnen og Den hellige ånd med sin engleskare,-
-frels oss fra djevelens snare.
Gud, la oss i dag lide hverken last, skam eller skade.
Det er fredag, vår Herre Kristi pines dag.
Gud hjelpe, man slår dem i hjel der ute i mørket.
Så, så, din stakkar.
Lev nå ditt fattige liv slik som Gud lar oss alle leve. Ja.
Hvor har du egentlig oppholdt deg i natt?
Du kunne i det minste passe melkingen.
Jeg måtte fly alene rundt på mine ben. Som du ser ut! Hva er det?
Ikke annet enn det vanlige. At uekte unger går med uekte liv.
Du kan gjerne få det. Slik du oppfører deg.
Spytter og freser som en villkatt skjønt du burde takke Gud.
Å få bo på en gård som denne, som barn i huset,-
-selv om du er og blir en lausunge. Melken står i forstuen!
-Du får ri til kirken med lysene. -Jeg? Skulle ikke Karin ri dit?
-Karin er ikke frisk. -Hun bare sover over ottesangen.
Hun har nok feber, hun er varm i huden.
-Hun sto i fyr på dansen i natt. -Hold kjeft!
Min datter går ikke i dine skitne fot- spor! Om hun er rosen, er du tornen.
Du har alltid stukket og pint oss! Vi bør sannelig sette deg på porten.
Herren velsigne vårt daglige brød. Amen.
Hvor er Karin? Skulle hun ikke til ottesangen med Marialysene?
-Karin er ikke bra i dag. -Hun var da ikke syk i går kveld.
Hun er for glad i å öve öm mörgenen.
-Hun kan vel ri til kirken. -Frida får ri med lysene.
En ungmø skal føre lysene til kirken.
Du er så ivrig om tukt og plikt når det gjelder Karin.
Du er aldri så svak og myk som når det gjelder henne.
-Mitt eneste barn jeg fikk beholde. -Desto viktigere å fostre henne rett.
Jeg hadde onde drømmer i natt.
Du skulle ikke pine deg selv så hardt om kvelden.
-Be nå Ingeri om å vekke Karin. -Jeg går selv.
Så gå. Sett fart i den syvsoveren.
Ingeri kan legge igjen mat til Karin. Hvetekaker, ost og fårekjøtt.
-Er du syk, Karin? -Ikke syk, bare søvnig.
Kan jeg få morgenmaten på sengen?
Far sier at du straks skal ri til kirken med Marialysene.
Er du dårlig, må Frida ta turen. Ellers må du ri.
Da vil jeg ha den gule silkeserken. Ellers rir jeg ikke.
Du oppfører deg virkelig söm en unge.
Hadde jeg svart mine foreldre slik, ville jeg fått ris og ingen mat.
Gi meg ris og la meg faste. Tyttebær på brødet, ikke smør.
Du vet at jeg ikke kan være streng mot deg, selv om jeg burde det.
Du ler, du. Far er sint. En vakker dag står jeg der med skammen.
Ta frem den gule silkeserken og søndagsskjørtet, så blir jeg glad.
Du blir glad, og så blir far glad. Jeg skal ri så verdig til kirken.
Blakken skal løfte hovene så fint som gikk han i et pilgrimstog,-
-og jeg skal hverken se til høyre eller venstre, bare rett frem-
-og tenke på lysene, på den hellige Guds mor.
De hvite strømpene også, mor. Og de blå skoene med perler på.
Nei, så ja, dette er sannelig ikke hverdagsserken!
Femten jomfruer sydde den.
Ro deg ned nå.
Var det virkelig 15 stykker på en gang?
Så ja. Sett deg her nå, så skal jeg kjemme deg.
-Au! -Så ja.
Nei, jeg vil ha det løst. Nå som jeg har de fine klærne.
Om du får viljen din, gjør du djevelen en så stor fornøyelse-
-at helgenen straffer deg.
Hvorfor så mye snakk om djevelen? Far gjør aldri det.
Djevelen er uskyldens forfører.
Han streber etter å ødelegge alt godt mens det ennå spirer.
Men jeg leser alltid bønnene mine, mor.
Hvem trådte du dansen med i går?
Jeg danset med ham, med ham, med ham...
-Hvorfor vil du vite det? -Jeg drømte så vondt i natt.
Hva drømte du, mor?
Jeg skulle også gjerne drømme. Store, vidunderlige drømmer!
Men det skjer aldri meg.
Nå mor, skjørtene. Den blå og den lyse med gulltrådene.
Hardere! Du må dra hardere, ellers poser det seg ikke som det skal.
-Du har glemt halsspennen. -Spennen får du spare til søndag.
Du skygger for lyset for meg.
Din far. Nå er han sint.
Er du syk? Jeg syntes mor sa noe om det.
Ser jeg syk ut? Så blek og tæret og syk.
Passer det seg å sove over soloppgangen?
Jeg vil be Mester Erik om forlatelse fordi jeg ikke rakk ottesangen.
Mor var syk, skal jeg si, far var syk, Frida var syk og vekket meg ikke,-
-og lysene var ikke støpt. Og Blakken var ikke skodd.
Nå rir jeg til fjells med denne stygge jenta-
-og sier at en slik datter vil jeg ikke ha.
Sett henne i berget i syv år så hun blir spak.
Deretter kommer jeg og henter henne. Kanskje.
La Ingeri bli med til kirken. Hun ser aldri noe annet enn gården.
Det er synd og skam at en har så lang vei til kirken.
Du trenger selvsagt å ha skriftestolen nærmere.
Sier han som flyktet fra landet for å opprettholde livet.
-Jeg har nok hørt hans historie. -Vakkert, vakkert.
Flygende fugl får noe, den som sitter, får bare døden.
Jeg har sett kvinner og kirker. Kirkene var høye som himmelen.
Og store: Ikke av tre, men av kalk og sten.
Med vinduer i alle regnbuens farger.
Du kan være med til kirken, Ingeri. Far har sagt det.
Sett opp farten. Ellers når dere ikke kirken før i kveld.
Skynd deg da, Ingeri.
Drikk litt varmt øl. Du har ikke fått noe i magen.
Gi det til Ingeri. Hun skal være med.
-Når ble det bestemt? -Far bestemte det nå.
Et avskjedskyss kunne du vel unne meg.
Jesus Kristus signe ditt unge liv.
Knyttet med ostekake og de tykke lysene er til Mester Erik fra meg.
Hils ham og si at det er for det han vet.
Fem pater noster og femten ave skal han lese.
Jeg vet om den deiligste eplehage
En jomfru med dyder så vakre
Som spunnet gull er hennes hår
Som himmelen øynene klare
Det strømmer, det renner så frydefullt
Alt under de grønne lier
I vårens tider
Den lille fugl, han flyver høyt Og været blåser i vingen
Det er så vrient med liten kraft
Mot høye fjell å springe
Det strømmer, det renner så frydefullt, alt under de grønne lier
I vårens tider
-Er det vondt med barnet? -Du får selv se hvor lett det blir.
Da er jeg gift til lås og nøkler og ære og husmorrolle.
Du får se hva æren er god for når en tar deg rundt midjen.
Da må vi være gift.
-Om du legges ned i et buskas? -Da slår jeg meg fri.
Men han er sterkere.
Ottesangen er snart over. Pryd veien, sitt ikke bleke i kirken.
-Jeg skal til kirken med Marialysene. -Du er kledd for den hellige mor.
-Som en brud til sin brudgom. -Det er for det vakre værets skyld.
Ikke fordi jeg skulle møte deg.
-Takk for stunden i går kveld. -Jeg hadde ingen stund med deg.
-Hva er det? -Jeg så deg i går kveld.
Jeg ville spørre ham om det ikke finnes en utvei for deg og barnet.
Han svarte vel at om du bød ham din munn, så var det hjelp å finne.
Du smilte mot ham, og du danset ved hans hånd.
Jeg danset med alle som rakte meg hånden.
-Tilgi meg at jeg slo deg. -Du skal ikke be meg om forlatelse.
Vi snur og rir hjem! Jeg kan ri med lysene.
-Det ville ikke far og mor like. -Skogen er så mørk! Jeg orker ikke!
Ikke gråt så vilt. Du kan skade barnet.
-Er småjomfruene redde for skogen? -Ikke jeg. Jeg rir til kirken.
Kan hun vente i din hytte til jeg er tilbake? Her er til dere begge.
Du trodde vel ikke at jeg skulle slå deg en gang til?
-Har du fødselssmerter? -Det er verre enn det.
Kom, jeg har hjelp.
Gå og sett deg. Det er lenge siden noen satt i høysetet hos meg.
-Hva heter du? -Nå for tiden har jeg intet navn.
Det er et stille og ensomt sted.
-Du har nok lang vei til naboer. -Jeg hører og ser hva jeg vil...
Hører hva menneskene hvisker i lønndom-
-og ser det de tror at ingen ser.
Du kan høre selv, om du vil som jeg. Bare hør.
-Hva er det som støyer der ute? -Tre døde menn red mot nord.
Det er lenge siden en kvinne gjorde det trangt for meg her i setet.
Her har du bot for din vånde
Her har du bot for din smerte
Blod, opphør å strømme
Stans, fisk som stimer
Ørnen mot sky
Her er kraften
Du har blotet. Du har ofret til Odin.
Jeg kjente deg straks da du kom. Jeg kjente deg igjen på øyet,-
-på munnen, på hendene. Men du er redd.
Det skal du ikke være. Jeg skal gi deg styrke.
-Et morsomt instrument. -Det har jeg arvet etter min far.
Han arvet det etter sin far.
Får jeg se på det?
-Hvem er dere egentlig? -Tre far- og morløse brødre.
-Hvem passer på dere? -Vi gjeter i skogen og sover ute.
Mor gjorde i stand mat før jeg dro.
Min bror sier at... Onde mennesker har skåret tungen ut av hans hals.
Men jeg forstår ham. Han sier at bare om du gjør oss selskap,-
- kan vi ta imot en slik gave. -Jeg må til kirken med Marialys.
-Til ottesangen? -Ottesangen rekker jeg ikke.
Da haster det vel ikke slik. Og om mor gjorde i stand mat,-
-vil hun vel at du skal spise den.
Min bror sier at det er en glenne i skogen om du behager å ri dit.
O, Jesus, Guds sønn, du er det lev- ende brød som fra himmelen kom.
Gjør meg verdig til legemets brød, frels min sjel fra den evige død.
-Min bror spør hvor gården din er. -Øst for fjellet og vest for skogen.
Så stor at bare den som legger nakken mot ryggen, ser toppene.
-Du er kanskje kongsdatter? -Far bærer silketrøye og gullhjelm.
Hans spyd gnistrer som gull i solen. Mors nøkkelknippe er så tungt-
-at en tjenestepike følger etter henne med nøklene på en pute!
Dere er kanskje tre kongssønner som huldra har forhekset?
Geitene er kanskje både bjørn og ulv som hun har byttet ham på.
Min bror sier at den stolte jomfruen har så hvite hender.
Det er fordi kongsdøtre hverken trenger vaske eller gjøre opp ild.
Min bror sier at den stolte jomfruen har så fager hals.
Kongsdøtre har det for at gullet skal skinne så mye fagrere.
Min bror sier at den stolte jomfruen har så smal midje.
Du får dele denne, så hjelper vi hverandre.
Men du har kanskje ingen kniv?
Det ligner merket til Simon i Snollsta.
Jeg er på vei til kirken. Med Marialysene.
Bli her og pass geitene. Gjør som jeg sier, ellers vet du hva du får!
Har dere noe å si, så tred frem.
Vi har ikke annet å si enn at kvelden er kald og veien lang.
-Hvor kommer dere fra? -Nordfra. Fra Västernol.
-Hvordan var vinteren der oppe? -Hard. Sotten har herjet hardt.
Folk ligger syke av sult, og kyrene står på kne i båsene.
Ja, jeg har hørt at dere har hatt en knebøyervinter.
-Hvor er dere på vei? -Vi tenkte å søke arbeid sydpå.
Dere kan sove i hytten. Vi får frost til natten.
-God aften. -God aften.
-Husbonden ba oss stige på. -Sett dere der til han kommer.
De skoene har opplevd ikke så rent lite.
En dag kan starte så bra, men det blir elendighet før kvelden er her.
Sjelden så man en morgen så fin og lovende som den i morges.
Solen skinte så en glemte all sin svarte vinternød.
Bena ville danse av fryd.
Men før kvelden kom, lå hun død.
Selveste maidronningen red ut i solen, men hun kom ikke tilbake.
O, Jesus, Guds sønn,-
-du er det levende brød som fra himmelen kom.
Gjør meg verdig til legemets brød og frels min sjel-
-fra den evige død. Amen.
-Ble dere ferdige? -I nord er alt gjødslet og pløyd.
Min far sa alltid at en skal gjødsle leiren tykt og sanden tynt.
-Ha overbærenhet med min bror. -Har han det ofte slik?
Bare når vi har sultet lenge.
Gni tinningene med salt og eddik og legg et varmt lokk på magen.
Trengs ikke. Jo mindre en tenker på det, desto fortere går det over.
Det blir vel arbeid her på gården også.
Men det kan vi snakke om i morgen.
La gjerne ilden brenne i natt. Det blir bitterlig kaldt.
God natt.
Kom nå. Men, kom nå.
-God natt. -God natt.
Du leser vel dine bønner selv om ingen passer på deg?
Ja, ja, din stakkar. Men Herren Gud er barmhjertig.
Mer barmhjertig enn du tror. Les dem ordentlig nå i kveld,-
-og glem det ikke etterpå heller.
Ser du hvordan røyken skjelver der oppe i ljoren?
Som om den jamret seg og var redd.
Men den skal bare ut i luften. Der kan den tumle rundt i hele rommet.
Men det vet den ikke.
Derfor dukker den seg og skjelver her inne i soten under takåsen.
Slik er det med mennesket også.
Det skjelver og er fryktsomt som et løvblad i stormen-
-for det det vet og for det det ikke vet.
Du...
Du skal over en smal klopp,-
-så smal at du ikke vet hvor du skal sette din fot for å få feste.
Under deg bruser en elv.
Den er sort, og den vil ta deg.
Men du kommer velberget over.
Det ligger en dal foran deg,-
-så dyp at du ikke kan se bunnen av den.
Hender strekker seg etter deg, men de når deg ikke.
Til slutt skal du stå foran et fjell av gru.
Det spruter ild, og ved dets fot åpner det seg et veldig svelg.
Alle farger flammer der, kobber og jern, blå vitriol og gul svovel.
Det blinker og gnistrer om flammene som tærer på klippeblokkene,-
-og rundt omkring hopper det mennesker, små som maur,-
-for dette er den ovnen som sluker mordere og voldsmenn.
Men i det øyeblikk du tror du er fortapt, skal en hånd gripe deg,-
-og en arm skal legges rundt deg, og du skal føres langt bort-
-dit det onde ikke lenger har noen makt over deg.
Har ikke Karin kommet i kveld, kommer hun sikkert i morgen.
Ta det med ro, Märeta.
Du kan snakke om ro? Du har aldri snakket om annet.
Hvordan ville det gått med oss om jeg hadde vært som du-
-og aldri bekymret meg, aldri vært redd, aldri påkalt Gud?!
Lukk opp hendene. Märeta, lukk opp hendene!
-Jeg vet at du er urolig for Karin. -Jeg har jo bare henne!
-Hun er jo blitt igjen i byen før. -Jeg har bare henne.
Hun er det eneste jeg har.
De slo gutten.
-Jeg syntes gutten skrek. -Det var nok bare en ugle.
Vi har hørt den hele tiden.
Denne silkeserken og det i sekken er alt vi eier etter vår søster-
-som døde til Kyndelsmesse.
Det er kjære minner for oss.
Men nøden er lovløs, og nå har vi besluttet å tilby dem til Dem.
Vi ser at De er en kvinne som forstår å verdsette vakre gjenstander.
Serken var det kjæreste vår søster eide.
Litt opprevet og flekkete er den blitt.
Men se, slike broderier. Det er sikkert ni jomfruers verk.
En dyktig hånd som Deres kan nok få den i fullgod stand igjen.
Jeg skal snakke med min husbond-
-om en passende belønning for så kostbare kledebon.
Nå får dere se til å komme til ro... Dere også.
Hva er det, Märeta?
Gjeterne tilbød meg å kjøpe den.
Det er Karins.
Det er blod på den.
-Hva akter du å gjøre? -Sette jernslå for hyttedøren.
Det er allerede gjort.
Du tar vel gårdsguttene med deg?
Vær forsiktig!
Fortell det du vet.
Drep meg først. Jeg er mer skyldig enn de.
Jeg ville det. Helt siden jeg ble med barn, har jeg hatet henne.
Samme dagen jeg ba om det, gjorde han det.
Det var han og jeg, ikke gjeterne.
De var besatt av ham. De kastet seg over henne, rev henne over ende-
-og de holdt henne... og så tok de henne.
-Du så det? -Jeg sto i skogen og så det.
Og jeg ville det!
Jeg hadde tatt en sten for å kaste på dem, men jeg slapp den.
Og da det var over, slo de henne i hjel med en stokk.
Jeg så det også!
Tenn opp i badstuen. Jeg skal hente bjerkeris.
Du får hente slaktekniven til meg.
Nei!
Gud gi meg nåde for det jeg har gjort.
Vi må finne Karin.
Jeg elsket henne for mye, Töre.
Da jeg så at hun vendte seg mer mot deg, begynte jeg å hate deg.
-Det er jeg som er den skyldige! -Ikke bare. Gud kjenner skylden.
Du ser det. Gud, du ser det!
Det uskyldige barnets død og min hevn.
Du tillot det!
Jeg forstår deg ikke.
Likevel ber jeg deg nå om forlatelse.
Jeg vet ingen annen måte å forsone meg. Med mine egne hender.
Jeg kjenner ingen annen levemåte.
Jeg lover deg, Gud.
Her ved mitt eneste barns døde kropp lover jeg deg-
-at til bot for min synd å bygge en kirke til deg.
Her skal jeg bygge den, av kalk og sten.
Og med disse mine hender.